Na otevřený dopis obyvatel a zaměstnanců Vojenského újezdu Boletice mi nezbývá, než odpovědět stejnou formou- otevřeným dopisem. 
Předně musím zdůraznit, že prvotním a nejdůležitějším záměrem Jihočeského kraje je převedení území Vojenského újezdu Boletice pod civilní správu, a to podle zákona. Ten předpokládá, že nejprve musí být zákonem Vojenský újezd zrušen a posléze jeho území převedeno do katastrálních území okolních obcí, které pak převezmou výkon samosprávy na příslušném území podle zákona o obcích a dalších zákonů, kterými se řídí fungování obecní samosprávy a výkon státní správy v území. Tento záměr byl prezentován až poté, co jej ministr Tvrdík označil za reálný a přínosný z hlediska zmírnění dopadu odchodu armády z Jihočeského kraje. 
Důvodů je k transformaci vojenského újezdu Boletice je několik. Armáda České republiky, která prochází rozsáhlou transformací se snížením svých stavů zhruba na 20 procent, a která zrušila své posádky v tak tradičních posádkových městech, jako jsou Tábor, Písek nebo Český Krumlov a odvelela všechny vševojskové útvary z území Jihočeského kraje, nepotřebuje stejný počet újezdů, jaký měla před transformací. Dalším důvodem je to, že území újezdu je pro své okolí uzavřené a lidé v něm žijí v jakémsi nepřirozeném prostředí, na hony vzdáleném od současného života obcí. Důkazem je i to, že signatáři dopisu žádají mne i ministra obrany, abychom přestali rozhodovat za ně, zejména o majetku a území. To je přece zásadní omyl! Vždyť v demokratické zemi, kterou Česká republika již naštěstí 16 roků je, není území vojenského újezdu ani majetkem příslušníků v něm sloužící armády, ani jeho obyvatel, nýbrž státu. A protože právě vojenský újezd má zvláštní režim, který nepodléhá zodpovědnosti demokraticky zvolených představitelů obecních samospráv, zasazuje se Jihočeský kraj o jeho převedení pod civilní správu. Teprve pak by skuteční občané obcí boletického území měli možnost spolupodílet se prostřednictvím svých zvolených zástupců na rozhodování o budoucím využití území. Autoři dopisu tento fakt zamlžují již dlouhodobě a svévolně tak matou zejména obyvatele boletického újezdu, kteří dosud neměli možnost poznat a ověřit si, jaká práva i povinnosti mají občané v samosprávných obcích. Zmiňují i vysokou nezaměstnanost v okrese Český Krumlov, avšak zapomínají na to, že na území újezdu  kolísá míra nezaměstnanosti mezi 22 a 10 procenty a tudíž i zde je nutné hledat změnu, která může tento neblahý stav jen zlepšit. 
K dalším omylům, polopravdám i nepravdám, které obsahuje otevřený dopis, se vyjádřím v uvedeném pořadí.
•	Není pravda, že projekt lyžařského areálu na kopci Chlum je megalomanský. Je postaven na seriózním rozboru situace na území Lipenska i na území samotného újezdu a zařazuje toto území do kontextu celé této části Šumavy. Má velkou podporu Sdružení obcí Lipenska. Protože Jihočeský kraj nemůže zapracovat toto území do konceptu Územního plánu VÚC Jihočeský kraj, zadal vypracování Studie využití území VVP Boletice jako podklad pro budoucí územně plánovací dokumentaci. Armáda ČR však dosud zpracovatelům studie nevydala povolení ke vstupu do újezdu a brání jim tak jejich práci dokončit. 
•	Nový pojem v oblasti ochrany přírody, takzvaný „armádní management“, si také zaslouží komentář. Když jsme hledali na mapě Jihočeského kraje místo pro regionální lyžařský areál, zdála se oblast Chlumu a Velkého Plešného jako velmi vhodná. Nebyla chráněna žádným z režimů ochrany přírody, byla „jenom“ součástí vojenského újezdu. Nyní se ukazuje, že se vlastně jedná o ekologicky nejcennější území újezdu. Co se tam změnilo? Armádní management se stal pojmem, který začali používat ekologové v úporné snaze přesvědčit veřejnost, že činnost armády (pohyb pásových vozidel, výbuchy munice, zásahy do dříve kulturní krajiny) přírodě velmi prospívá a naopak, že normální stav, který je na zbytku území kraje, by přírodě škodil. Považuji to za pohrdání jedním ze základních principů demokratické společnosti – obecní samosprávou. Ta je schopná na základě zákonů přírodu ochránit a zamezit jejímu ničení lépe, než sebečastější opakování bludu o armádním managementu ochrany přírody. To, že autoři dopisu jaksi automaticky považují armádní management za instituci, která plně zabezpečuje potřeby obyvatelstva újezdu, je navíc důkazem toho, že stále žijí spolu s obyvateli újezdu pod recipientem, izolujícím je od vnějšího světa, od ovzduší svobody a osobní odpovědnosti občanů za svůj život.
•	Autoři dopisu upozorňují na žalostný stav silnic v kraji. Je pravda, že stát předal Jihočeskému kraji silnice 2. a 3. třídy s investičním dluhem téměř 10 miliard korun. Kraj se ujal údržby a postupných oprav, na což dává ročně téměř 500 milionů korun. Naprostou nepravdou je tvrzení, že kraj ruší lůžka v domovech důchodců a nemocnicích nebo že zdravotnická záchranná služba nemá peníze na pohonné hmoty a na samotný provoz. Tady již nemohu mluvit o omylu, ale o záměrném matení veřejnosti.
•	Další nepravdou je , že jsem se snažil „vystrnadit“ vojáky z posádky v Českém Krumlově. Právě naopak, do poslední chvíle před spuštěním zmatené reformy tehdejšího ministra obrany Tvrdíka jsem u jeho tehdejšího náměstka Škopka loboval za zachování krumlovských kasáren jako dobré základny pro boletický výcvikový prostor. A tak právě v momentě, kdy šéfové resortu obrany rozhodli o jejich zrušení, pozbyl boletický prostor své přirozené zázemí a jeho využití pro cestovní ruchu se stalo pro kraj i jeho obyvatele smysluplnější.
•	Osobně se mě dotýká obvinění z jakýchsi „velikášských“ zájmů v případě letiště v Plané u Českých Budějovic. Nejedná se totiž o mé osobní zájmy, nýbrž o zájem kraje a jeho občanů, neboť dopustíme-li zánik letiště, již nikdy se nám asi nepodaří vybudovat v jižních Čechách jiné  Mrazí mne z vyřčené otázky: „a jak to skončilo?“. Myslím si, že založením společné akciovky kraje a města České Budějovice vše začíná a že se nám podaří letiště zachránit. Nebo má proboha autor dopisu tajné informace z ministerstva, které svědčí o opaku?
•	Dezinformací je i tvrzení, že případné uvolnění prostoru proběhne jakoby „ze dne na den“ a že zaměstnanci újezdu naráz přijdou o svá zaměstnání a jejich rodiny o existenci. Jedná se opět o záměrnou nepravdu. Jihočeský kraj od začátku jednání navrhoval ke schválení memorandum, rozdělující transformaci do tří etap – první, znamenající otevření některé části újezdu pro turisty, druhé, spočívající v uvolnění této části armádou a jejím předání pod veřejnou správu a třetí, s horizontem roku 2010, kdy by měl být újezd zrušen a území předáno pod veřejnou správu. V případě rozhodnutí o transformaci újezdu bude tedy  možné postupně hledat náhradní aktivity pro obyvatele újezdu na jeho území a nedopustit sociální kolaps. Podotýkám však, že pokus o tento postup, kdy již byly dohodnuty hranice pro území vhodné pro turismus, byl armádou nakonec odmítnut. K otevření pro volný přístup turistů do prostoru byly nabídnuty je směšné kousky o rozloze 2 – 3 procent z rozlohy území. A tak tvrzení, že se „armáda nebrání zámyslu v určitých částech vojenského újezdu umožnit přístup veřejnosti, lehkou turistiku či cykloturistiku“ je opět zcela vzdáleno pravdě, neboť právě tomu se armáda brání.
•	Další otázkou je asanace a rekultivace vojenského újezdu. Pan ministr Kühnl na základě hodnocení jeho odborníků odhadl náklady na odstranění pyrotechnické a ekologické zatěže území na 2,5 miliardy korun. Je-li tomu skutečně tak, znamená to, že přibližně šedesátileté působení armády poznamenalo území obrovským škodlivým dopadem za více než 40 milionů korun ročně. Občan, který není v újezdu zaměstnán, si musí říci, proboha, ať už je ta armáda pryč a začne se s tím něco dělat, aby tak krásná část kraje byla užitečná pro všechny jeho obyvatele. 
•	Závažné připomínky mám i k hodnocení mé komunikace s obyvateli újezdu. V dopise zmíněná beseda proběhla v roce 2003 na základě mé žádosti o schůzku s obyvateli újezdu, její průběh byl věcný, občané mohli diskutovat o všem, co je zajímalo. Na závěr se mi od nich  dostalo uznání jako prvnímu politikovi, který do újezdu přišel a věcně s nimi diskutoval. Nabídl jsem jim možnost dalších schůzek, tentokrát na základě jejich iniciativy, ale žádné pozvání jsem už nedostal. Myslím, že jedním z mála, který vystupoval ostře negativně a u kterého jsem „neuspěl“, byl tehdejší zástupce přednosty újezdu, který ale po celou dobu slušně a klidně vedené diskuse tiše seděl v koutě, aby  po mých závěrečných slovech vystoupil  a pozitivní atmosféru rozbil . 
•	Za zvlášť nečestné považuji překroucení mých slov o polidštění a zkulturnění území Boletic. Používám někdy takovéto obraty, vždy ve smyslu vnesení vnějšího lidského prvku do území, jeho otevření lidem se zájmem o přírodu a historii Šumavy, navázání na kulturní tradici tohoto kdysi významně obydleného území. Zlovolný výklad mých slov, jejich záměrně mylné vztažení k lidským a kulturním hodnotám obyvatel Boleticka se mne osobně dotýká. Mé obvinění z hulvátství a arogance je ve srovnání s tím nicotné a nebudu se k němu vyjadřovat.
Na závěr mi dovolte, abych vyjádřil smutek z toho, že diskuse o tak významném záměru kraje musí probíhat formou otevřených dopisů. Opakuji, že jsem nabízel představitelům obyvatel Boletic další setkání, připomínám, že se zúčastňuji besed a veřejných diskusí o tomto záměru kraje a zdůrazňuji, že se i nadále hlásím ke komunikaci se všemi, kterým leží na srdci problémy Šumavy. Mám k tomu velmi silný mandát, vyplývající mimo jiné z podpory obcí v okolí újezdu i z usnesení zastupitelstva Jihočeského kraje, které mne jednáním o transformaci Vojenského újezdu Boletice pověřilo.

Jan Zahradník
hejtman Jihočeského kraje