Posouzení podkladů pro přípravu plánu péče o NPR Brouskův mlýn

NPR Brouskův mlýn je velmi významným maloplošným zvláště chráněným územím Českobudějovicka, význam rezervace skutečně dosahuje národní úrovně. Dostatečně rozsáhlá plocha umožňuje efektivní ochranu celého komplexu nivních a rašeliništních biotopů v plochém úvalu řeky Stropnice. Od doby vyhlášení, respektive od účinnosti stávajícího Plánu péče, se zde kombinují ochranářské metody pasivní ochrany s ochranou aktivní. Díky aktivní ochraně se podařilo v minulých letech víceméně stabilizovat nepříznivé trendy, k nimž došlo od poznání biologické hodnoty území a podání návrhu na jeho ochranu v 70. letech 20. století.

Východiska:

1.	Největším problémem NPR Brouskův mlýn je celková eutrofizace nivy. Jde především o impakt zvýšeného množství dusíku a fosforu. Ačkoli nejsou k dispozici exaktní data, lze důvodně předpokládat, že zdroje tohoto znečištění leží mimo samotnou NPR. Jde tedy zřejmě o vliv splachů z polních kultur, a dále o vliv nečištěných odpadních vod ze zemědělství a z domácností. Tyto vlivy jsou víceméně „globální“ a nelze jejich příčinu managementem v NPR vyloučit, maximálně jde o stabilizaci nejvýznamnějších negativních jevů tak, aby se situace dále nezhoršovala.

2.	Výše uvedený problém se transparentně projevuje přirozenými sukcesními změnami. K nim patří především šíření vysoce produkčních druhů trav, a to zejména zblochanu vodního (Glyceria maxima), chrastice rákosovité (Phalaris arundinacea) a rákosu obecného (Phragmites australis). K tomuto typu sukcesních změn zřejmě náleží i šíření třtiny šedavé (Calamagrostis canescens). Po empirických zkušenostech z minimálně eutrofizovaných potočních niv ve VVP Boletice si troufám odhadnout, že eutrofizační impakt má podstatný vliv i na šíření náletu keřů a stromů, to se týká jak vrb (Salix sp.), tak bříz (Betula sp.) a dalších.

3.	Je zřejmé, že šíření agresivních druhů má za následek ústup méně produkčních typů vegetace, jejichž druhová skladba nebyla s to obstát v tvorbě biomasy s výše uvedenými druhy. Tyto porosty jsou tedy v „přirozené“ podobě sukcesně blokovány nedostatkem určitých živin; po překonání kritického blokujícího množství přirozené sukcesi již nestojí nic v cestě. Zdá se, že kromě porostů na přechodových rašeliništích, na rašelinných a bezkolencových loukách, kde je částečná blokace způsobená též dynamikou hydrologické situace, jsou takto sukcesně ohrožovány i porosty vysokých ostřic svazu Caricion gracilis.

4.	Jediným způsobem, jak agresivní druhy eliminovat, je odběr jejich biomasy, resp. zásahy, směřující k potlačení jejich vitality. To však v podmáčeném území lze pouze v okrajových patriích NPR, resp. maloplošně na vytipovaných nejexponovanějších místech. Nelze z logických provozních důvodů požadovat, aby se aktivní management prováděl na většině území stávající NPR.

5.	V dosavadní, relativně dlouholeté praxi aktivního managementu se jasně ukazují technické možnosti, s jakým rozsahem prací je možno počítat při pravidelné údržbě. Kromě této pravidelné každoroční činnosti lze uvažovat o jednorázových zásazích, které nevyžadují periodicitu v ročním intervalu. Rovněž lze v plánu péče uvažovat o experimentech na relativně malých plochách, vedoucích k posouzení určitých metodických postupů, které by mohly vést k jejich pozdějšímu uplatnění v managmentu pravidelném.

6.	Z předložených materiálů a z terénní observace je zřejmé, že hlavní motivy dosavadního managementu NPR Brouskův mlýn jsou relativně úspěšně plněny. Podařilo se především zastavit sukcesi v nejcennějších částech rezervace. 

7.	Materiály, které jsem obdržel k posouzení, jsou velmi pečlivě a důkladně zpracovány a vesměs pojednávanou problematiku postihují vyčerpávajícím způsobem. Chybí mi pouze podrobnější informace k vyhodnocení experimentu, jehož účelem měla být zjištěna citlivost porostů se zblochanem (Glyceria maxima) ke kosení, resp. odběru biomasy.

Problémové body:

Posuzovaný materiál uvádí celkem 3 diskutabilní problémy:

1.	Expanze sítiny rozkladité (Juncus effusus) na některých plochách s vegetací svazu Molinion.
2.	Způsob managementu porostů se zblochanem (Glyceria maxima) a třtinou šedavou (Calamagrostis canescens).
3.	Vyřešení pravidelného odvozu mezideponií pokosené biomasy.

Posouzení návrhů řešení:

1.	Především je nutné pokračovat ve stávajícím managementu cenných ploch, který, jak je uvedeno výše, se v zásadě osvědčil. 

2.	Zcela nezbytné je vyhodnocování stavu vegetace a její sukcese v uměle narušených místech na rašeliništních plochách. Na základě vyhodnocení stavu populací vzácných druhů, vázaných na sukcesní stádia, je třeba operativně přistoupit k analogickému šetrnému mechanickému zásahu, možná navíc podpořenému přenosem diaspor těchto druhů do nově upravené plochy. Zde je možno uvažovat o dvou variantách – buď takový zásah provést v části, která se nachází na místech zásahu dřívějšího nebo na ni přímo navazuje – pak by stačila v první fázi observace sukcese, tedy zda se cílové druhy do plochy šíří samy (v optimálním případě), nebo zda je nutný transfer jedinců či diaspor. Druhou variantou by bylo založení analogických ploch na jiném místě – v této variantě by bylo třeba uvažovat o novém přenosu diaspor v každém případě.

3.	 problému revitalizace části toku Stropnice: nejsem si zcela jist, zda jednoznačně rozumím, co by takový zásah měl sledovat a co by se od něj očekávalo. Nejspíše předpokládám, že by šlo o prohloubení koryta, aby nedocházelo k takovým rozlivům povrchové vody. Při zásahu tohoto druhu by bylo zcela nezbytné hydrologické posouzení dotčeného úseku, aby nedošlo k zaklesnutí hladiny podzemní vody v cenných, dosavadním managementem ošetřovaných plochách.

4.	Předpokládám, že zřízení lagun pro ochranu fauny by se realizovalo rovněž v místech vzdálených a nepropojených s citlivými plochami s botanicky významnou a ochranářsky cennou vegetací.

5.	Při revitalizaci toku Stropnice i při zřizování tůněk je nezbytně třeba vyřešit odvoz vytěženého materiálu a posoudit případnou sukcesi na mechanicky narušených plochách, aby byly minimalizovány dopady sukcese dalších agresivních ruderálních druhů, sledujících eutrofní stanoviště.

K problémovým bodům:

1.	Expanze sítiny rozkladité (Juncus effusus) je velmi častá na místech s mechanickým narušením půdního povrchu, zejména na intenzivních pastvinách, současnou podmínkou je ovšem dostatek až nadbytek živin. Rozšlapání při intenzivní pastvě evidentně není faktorem, který tuto expanzi podporuje v NPR Brouskův mlýn, skutečný důvod expanze mi není jasný – snad mechanické narušení při pojezdech sklízecí techniky? Zřejmě bude nutné konzultace s dalšími specialisty; o dynamice vegetace svazu Molinion však stále nejsou k dispozici uspokojivé informace, a tedy řešení tohoto problému může být tápáním typu pokus – omyl.

2.	K omezení agresivity porostů se zblochanem (Glyceria maxima) a třtinou šedavou (Calamagrostis canescens), ale rovněž porostů s chrasticí (Phalaris arundinacea) a rákosem (Phragmites australis) je třeba důkladně vyhodnotit dosavadní experiment, pakliže jsou k dispozici relevantní výsledky. Bude nutná konzultace se specialisty, kteří mají zkušenost s omezováním těchto druhů. Důležitým faktorem je podle mého soudu především doba, kdy k zásahu do porostů jmenovaných druhů dochází – tento faktor má podle mých zkušeností mimořádný význam pro efektivitu zásahu. Jde především o to, aby k odstranění biomasy docházelo v době, kdy rostlina přesouvá deponované živiny z podzemních částí do nadzemní biomasy – tehdy je možné skutečně odstranit z ekosystému živiny; v době, kdy rostlina naopak přesouvá živiny do zásobních podzemních orgánů (oddenků), je zřejmě tento zásah již neúčinný a způsobuje jen nové vyhánění nadzemních prýtů z oddenků polykormonu. Rovněž tak je zřejmě důležité, aby byla vždy ošetřována rozsáhlejší plocha dotyčných druhů, neb tak se zmenší možnost přesun živin v rámci polykromonů klonálních rostlin, k nimž náležejí všechny uvažované expanzivní druhy. U rákosu (Phragmites australis) je efekt takové činnosti prokázán při managementu NPR Slanisko u Sedlce v CHKO Pálava (informace může podat ing. Jiří Danihelka, PhD.).

3.	K pokusné přeměně porostů expanzních vysokých travin na nivní louky se stavím dosti skepticky. Není mi zřejmá úspěšnost vložené investice do dotyčného záměru a navíc mám obavy, že by mohlo dojít ke zvýšení invaze např. psárky luční (Alopecurus pratensis) rozplavením diaspor do cennějších lučních ploch, které jsou alespoň občas (tj. při nikoli každoročních záplavách) přelévány povrchovou vodou. Podle vlastních zkušeností je psárka na takto ovlivňovaných místech analogickým „invazním“ druhem, jako vlhkomilné trávy, pojednávané výše.

4.	Mezideponie biomasy je teoreticky možné připustit na místech, která jsou relativně vzdálená od managementem ošetřovaných ploch, tak, aby se dodržela maximální vzdálenost pro ecesi ruderálních druhů, které se na takových mezideponiích mohou uchycovat. Nejlepší by bylo se mezideponiím zcela vyhnout.

Další doporučení:

1.	Domnívám se, že management všech expanzních druhů je nutné konzultovat se specialisty, a dále s těmi, kdo s likvidací či omezováním těchto druhů mají praktické empirické zkušenosti. V této souvislosti si myslím, že takoví specialisté alespoň na některé druhy reálně existují (viz jmenovaný J. Danihelka, dále např. Mgr. I. Sedláková z BÚ ČSAV).

2.	Experimentální akce je třeba promyšleně zakládat a vyhodnocovat a výsledky těchto experimentů publikovat (např. ve sborníku Příroda), aby jejich výsledky byly zpřístupněny dalším badatelům i praktikům v aktivní ochraně přírody.

Celkově je možné říci, že předložené materiály k posouzení jsou dobrým základem pro zpracování kvalitního plánu péče. To, že management NPR Brouskův mlýn probíhá již dostatečně dlouhou dobu, je zřejmé, že řada typů zásahů se již  osvědčila – a má tedy cenu v nich pokračovat i do budoucna i při zvažování finanční náročnosti těchto akcí. Doporučení, která jsem vyjádřil v tomto elaborátu, jsou zaměřena především k nově předpokládaným typům zásahů.

V Brně, 31.7.2003					doc. RNDr. Vít Grulich, CSc.